2024.04.03. 20:13
Elment a vasműsök doyenje
Fotó: Illusztráció/pexels.com
Elment a vasműsök doyenje, Kalmár Elemér. Akire ma is büszkék lehetünk, ezzel a címmel a múlt év karácsonyán készíthettem vele interjút. A vasműs nagy generáció doyenje a kilencvennegyedik évén is túl szívesen emlékezett vissza a gyár építésére. Elemér bácsi vegyészmérnökként azokhoz a szakemberekhez tartozott, akik tevékeny részesei voltak a Dunai Vasmű technológiai egységei létrehozásának, működtetésének, az anyagvizsgálati, minőségellenőrzési, minőségbiztosítási rendszer bevezetésének. Fiatalon elkötelezte magát a gyárnak, a városnak, példát adva a pályatársaknak és az utódoknak egyaránt. Szorgalmas, becsületes pálya, mindenért meg kellett dolgozni, talán ezzel lehet azt a korszakot jellemezni. Pályája megbecsüléseként tavaly augusztusban már a rubin diplomáját is átvehette a veszprémi Pannon Egyetemtől.
![](https://cdn.feol.hu/2024/04/pOiL1V-OMAImfHqYDFYw6qJBa6_Eegk3Tp1vwWQYT6s/fit/566/729/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkwNmNlMjEwOTVjMDQ4YWFiMTJlYmVmZjBmMjM0YTIw.png)
Dunaújvárosban ismerte meg feleségét, Lídia nénit, akivel itt alapított családot. Hogy milyen hatással is volt az édesapa két gyermekük jövőjére, azt mi sem bizonyítja jobban, hogy mindkettőjüket bevonzotta a vasmű.
Az, hogy min múlik az kiből lesz vegyészmérnök, nem csak az elhatározáson, hanem sokszor a véletlenen is múlik. Elemér bácsi egy Balaton környéki kis településen nőtt fel, ahol egy szuggesztív, igazi közösségteremtő pedagógusnak –, a földrajz tanárának, aki mindamellett kémia szakos mérnök-tanári diplomával is rendelkezett – köszönhetően indult el ezen a pályán. A véletlenek szerepe ezután is kísértett, hiszen budapesti, illetve a miskolci egyetemre készült, de végül a veszprémi egyetemen – az elektrokémiára szakosodva – szerzett vegyészmérnöki diplomát. A fiatal mérnök a Sztálin – a későbbi Dunai – Vasműbe került, amiben szintén szerepet játszott a véletlen. Elemér bácsi mintegy fejest ugrott az ismeretlenbe, és a II. világháború utáni egyik legnagyobb hazai beruházásnak a kellős közepén találta magát. Több, mint hét évtizede annak, hogy 1953. augusztus 2-án a vasmű munkavállalója lett, amely egyébként első és egyben egyetlen munkahelye is volt. Pályafutása alatt az integrált acélgyártási technológia részeként – mai szóhasználattal élve – az anyagvizsgálat divízió az acélgyártási folyamat elválaszthatatlan részévé vált. Az acélgyártási technológiaváltás – az SM-ről a konverteres technológiára való átállás – idején fontos lépés volt 1982-ben a konverter labor beruházás is, ami a kor elérhető legjobb technológiáját jelentette. Nem volt akkor ennél fejlettebb anyagvizsgálati technológia világviszonylatban. Elemér bácsi ennek a szakterületnek megkerülhetetlen szakemberévé, egyik vezetőjévé vált. Munkája mellett a vállalati továbbképzéseken nagyon sok kohászati tárgyat is oktatott. Éppen ezért kollégái úgy gondolták, hogy vegyész létére megérdemli a „Tiszteletbeli kohász” kitüntető címet. Elemér bácsi több, mint négy évtizedig foglalkozott anyagvizsgálattal, különböző beosztásokban. A Dunaferr Qualitest Kft. környezetvédelmi divíziója vezetőjeként, negyvenkét éves munkaviszony után vonult nyugdíjba. Elmondása szerint nem akart maradni, várt rá a másik élet, a nyugdíjasoké, az öt unoka, a kert, a zene, a hegedű.
Az utóbbi időben már megfáradt, így egyre kevesebb alkalma lehetett rá. Elment a nagy generáció egyik tagja, nagy idők részese, tanúja. Nyugodjék békében! Szerető családja, barátai, tisztelői április 8-án kísérik utolsó útjára a Dunaújvárosi Temetőben.
Szerző: Várkonyi Zsolt (duol.hu)